CRIMA DIN ORIENT EXPRESS
Zidul Plângerii, Ierusalim 1934
A zis fix patru minute.
Repede.
Două ouă perfecte de data asta, nu ?
Poate.
Eu dau vina pe pui.
De ce fac găinile ouă de mărimi diferite ?
Nu e vina ta, mon ami. Sunt două ouă la fel de bune.
D-Ie Poirot,
trei grupuri religioase sunt pe picior de răzvrătire.
Dacă aveţi de gând să faceţi vreun miracol, acum ar fi momentul.
Ia tu ouăle. AIIons-y!
Poirot !
Îmi pare rău pentru...
Nu e vorba de...
E vorba de dezechilibrul...
Da.
Aşa e mai bine.
Scuzaţi l Pardon ! Faceţi loc !
Să vină acuzaţii !
Rabinul,
preotul
şi imamul.
Ca în bancul acela vechi, nu ?
Rabinul, preotul şi imamul.
Scuzaţi-mă, eu sunt belgian.
Să începem !
În Biserica Sfântului Mormânt, deasupra noastră,
se întâlnesc trei reprezentanţi sub supravegherea
inspectorului-şef al poliţiei, pentru a-şi împărţi programul pieţei.
La o oră după această întâlnire încordată,
se descoperă furtul unei relicve nepreţuite.
S-a spus că a furat-o unul dintre aceşti trei oameni.
Poliţia n-a găsit niciun fel de dovadă.
Eu am găsit una.
Pe zidul cu fresca păstrată cu mare grijă,
o singură crăpătură în urma unei căţărări bruşte,
cu un pantof cu talpă groasă sau cu o gheată.
Doamnelor şi domnilor, trebuie să ne întrebăm
cine ar avea de câştigat de pe urma infracţiunii.
Cei trei preasfinţi duc o viaţă umilă.
Au pantofi de săraci, cu talpă subţire.
Bogăţii şi rubine neaşteptate ar bate
Ia ochi şi nu s-ar putea bucura de ele. Ei n-au de câştigat.
În acest moment, ne trebuie un soldat înarmat la poarta dinspre sud.
Mulţumesc mult.
Nu, singurul
care are de câştigat de pe urma furtului şi a agitaţiei provocate
este un om al cărui birou I-am percheziţionat azi-dimineaţă,
în timp ce aşteptam, credeţi-mă, cu mare dezamăgire, micul dejun.
Probleme cu ouăle. Dar nu vă interesează.
Un om care e plătit cu bani grei ca să păstreze ordinea în Ierusalim.
Mă refer, desigur, Ia inspectorul-şef al poliţiei.
Un om care nu doreşte să-şi piardă postul bine plătit,
când comunităţile locale încep să discute despre autoguvernare.
Un om care poartă ghete şi care cred că acum regretă
că m-a rugat să mă ocup de caz.
Cum îndrăzniţi să mă acuzaţi pe mine ?
Domnule sergent,
ai percheziţionat biroul cum te-am rugat?
Da, d-Ie.
Şi ai găsit ce ţi-am spus că s-ar putea să găseşti ?
Da, d-Ie. Exact cum aţi spus.
Stai l
Trebuie să fie gata până mâine-dimineaţă, Ia prima oră.
Am înţeles.
Bagajul e Ia bord, d-Ie.
Am câştigat dreptul să vă însoţesc până pe vapor.
La Istanbul, nu ? Apoi vă întoarceţi direct Ia Londra ?
Sunt obosit. Merit o mică vacanţă.
Vreau să admir tablouri şi să am timp să mă plictisesc.
Până când o să vă holbaţi aşa ?
Mă întrebam...
De unde aţi ştiut că a fost el, doar după o mică crăpătură în zid ?
Am avantajul
să pot vedea lumea aşa cum ar trebui să fie.
Şi, când nu e aşa, imperfecţiunile îmi sar în ochi
precum nasul în mijlocul feţei.
Din cauza asta, viaţa e destul de greu de suportat.
Dar e util în depistarea nelegiuirilor.
E ca şi cum Ie-aţi citi în suflet şi Ie-aţi ghici adevărata fire.
Orice ar spune lumea, există bine şi rău.
Nu e nicio altă cale de mijloc.
Trebuie să ne despărţim.
Nu, d-Ie, vă conduc Ia feribot.
Sper să nu ne revedem.
Îndreptaţi-vă puţin cravata, vă rog. Numai puţin.
- Sigur. - E perfect aşa.
Ultimii pasageri, vă rog i
Scuzaţi-mă !
O s-o reparăm curând.
Dar o s-o reparaţi la timp ?
Lucrăm !
Trebuie să prind un tren în Istanbul. Pleacă mâine Ia 7.00.
Mă aşteaptă un pacient grav bolnav Ia Londra.
Sunt doctor.
Doctor.
Sunt doctor.
Ţip Ia voi în engleză, iar acum o fac mai tare şi mai rar.
Un gest prostesc, îmi cer scuze.
Pot să vă dau o mână de ajutor ?
Cunosc mustaţa asta.
Din ziare. Sunteţi detectivul Hercules Poirot?
Hercule Poirot. Dar nu cel care înjunghia Iei. Mademoiselle.
Mary Debenham, monsieur. Pot să uit numele, dar nu şi chipul.
Cel puţin nu pe al dvs.
Veniţi din Bagdad ?
E adevărat. Nu-i scapă niciun detaliu.
Biletul dvs.
V-aş putea întreba şi dacă a fost plăcut
să fiţi guvernantă acolo ?
Aveţi cretă pe mânecă şi un manual de geografie.
O guvernantă sau o cartografă. Incerc să ghicesc.
Încep mereu cu geografia
şi îi cicălesc până Ie intră bine în cap.
Or rătăci drumurile vieţii,
dar afurisită să fiu dacă n-o să ştie mereu unde se află.
Am eliberat Ianţurile. La ţanc.
Mă simt liber aici, pe apă.
Păcat că nu mă pot bucura şi eu.
- N-ar trebui să ne mai prefacem, Mary. - Nu acum.
Când se termină totul.
Când se termină.
Atunci nu mai putem păţi nimic.
Aici începe vacanţa mea.
Văd sufletul oraşului în aceste pite simple.
Lumea insistă să se nimicească, iar aici
sunt coapte zilnic adevărate capodopere.
Monsieur Poirot !
Mohammed !
Mohammed, prietene,
eşti un artist.
Prietene !
Scuze.
Aici, vino !
Nu ne băgaţi în seamă. Căutam un loc pentru o discuţie privată.
N-o să dureze mai mult de 20 de minute,
după care o să terminăm amândoi, sau cel puţin eu.
Monsieur Bouc !
Poirot ! În bucătărie ?
Omul ăsta adulmecă un pateu perfect mai repede decât prinde
un hoţ de bijuterii.
Nu mai sunt poliţist. Nu pot să te scot pe cauţiune când calci strâmb.
Ţi-I prezint pe vechiul şi stimatul meu prieten
Poirot, pe care îl ştiu dinainte să fie stimat. Hercule Poirot, ea e...
- O prostituată. - Exact.
Aşa e. Bouc, nu mi-ai zis că ai prieteni celebri.
Suntem prieteni căci sunt singurul care nu-I întreabă
despre cazuri, deoarece nu mă interesează.
Iar el nu măjudecă pentru că sunt un mizerabil.
Chiar eşti.
Madame, Bouc, haide să bem ceva !
Am doar o oră la dispoziţie.
Mă urc în Orient Express Ia ora 19.00, afaceri de director.
Unchiul îmi dă un salariu absurd să stau în trenul Iui fabulos
şi departe de el
şi de biroul de-acasă,
expediat să delectez autorităţile cu vin şi bucate, pentru totdeauna.
Există o artă a nepotismului.
Iar tu eşti un Michelangelo în arta asta !
D-Ie Poirot.
Sunteţi şi dvs. o prostituată ?
- Nicidecum. - Vă supără acest domn ?
O să mă supere imediat.
- Sunteţi de Ia consulatul britanic. - Da, d-Ie.
În legătură cu cazul Kassner.
Păi, da.
Am avut dreptate în anumite predicţii ?
Mare dreptate.
Nu e nevoie să citesc telegrama.
Ce amuzant !
Cineva a trişat sau a murit?
Din păcate, ambele.
Cineva
mi-a întrerupt dorinţa de odihnă.
Se pare că diseară va trebui să călătoresc cu tine, Bouc.
Poţi să-mi faci rost de o cuşetă în Orient Express ?
Prietene,
nu mă pricep Ia multe, dar fii sigur că-ţi fac rost de un pat în trenul meu,
în toiul iernii. Trei zile,
fără griji, temeri şi crime. O să-ţi placă.
Mademoiselle, a fost o plăcere. Domnule !
V-au fost aduse bagajele şi achitate toate cheltuielile.
Vă va aştepta cineva Ia Calais,
vă va însoţi până Ia Dover, apoi cu trenul până Ia gara Victoria din Londra.
- Aş dori să-mi exprim recunoştinţa. - Nu mai vorbiţi, vă rog.
Agravaţi situaţia.
- Poftim un bacşiş. - Mulţumesc, d-Ie Marquez.
Dar nu v-am cărat bagajul.
Am avut o săptămână bună.
Sărbătorim când ne surâde norocul şi împărţim cu ceilalţi.
Nu uita să ne vorbeşti de bine pe noi, americanii.
Nu!
Stai l
Pentru dvs., d-Ie Ratchett, cea mai bună masă.
Aici, d-Ie. Cea mai bună masă.
Nu, o vreau pe aceea.
Bună ziua, d-Ie Masterman. Aţi luat totul ?
Amabil din partea dvs. că vă interesaţi. Dar eu nu fac greşeli.
Vai de mine l E contele Andrenyi.
Veniţi, veniţi !
V-am văzut dansând Ia Monte Cristo. Pot să vă fac o poză ?
Nu în faţă, vă rog !
Îmi cer scuze.
Simplon Orient Express,
cu oprire Ia Sofia, Nisa, Belgrad, Vinkovci şi Brod,
cu transfer Ia Bucureşti, Zagreb, Trieste, Veneţia, Milano, Lausanne,
Dijon, Paris, Boulogne, Calais,
cu legătură spre Dover şi Londra, pleacă în 15 minute !
Aici, Michel ! Transport preţios. Îmi trebuie un compartiment la clasa întâi.
Acordă-i o atenţie specială prietenului meu. Vreau să fie cocoloşit ca un panda.
Monsieur Bouc, e totul rezervat. Nu mai avem locuri.
Atunci facem Ioc. Dă-i numărul unsprezece.
Rămâne mereu rezervat pentru oficialităţi.
E foarte confortabil.
E ocupat. L-a rezervat acum două zile profesorul austriac.
Nu există nicio cuşetă Ia clasa întâi în tot trenul ?
Nu, d-Ie.
La clasa a doua ?
Nu mai avem niciun loc.
Mademoiselle Debenham.
D-Ie Poirot, veniţi cu noi ?
Depinde cine câştigă disputa.
Au sosit toţi pasagerii ?
Toţi, cu excepţia d-Iui Harris.
"Pasagerii trebuie să sosească cel puţin cu o jumătate de oră înainte de plecare,
"altfel îşi pierd locul."
A trecut jumătatea de oră. Locul e liber.
Du bagajul d-Iui Poirot Ia numărul trei, cu dl. MacQueen.
- Mulţumesc, Bouc. - Călătorie plăcută, prietene l
Bine aţi venit, d-Ie.
Numărul trei e cu ghinion.
Scuzele mele, madame. N-am vrut să fiu lipsit de respect.
Dar puteţi încerca să fiţi.
În călătoriile cu trenul, dai tot timpul peste cineva.
E minunat.
Deşi de-abia aştept să mă întorc acasă.
E plăcut să călătoreşti: mâncare condimentată, moschee, bărbaţi.
Dar, în cele din urmă, ţi-e dor de patul tău.
Am fost acuzată că vânez bărbaţi în străinătate.
Sinceră să fiu, nu pot nega. Imi place să fiu singură, negreşit.
Dar o femeie are şi alte nevoi, pe care vrea să Ie satisfacă, dacă are bani
şi, dacă se poate, în mod regulat.
Vai de mine l Foc în bucătărie !
La revedere, madame !
Bună seara.
Numărul nouă.
Bună seara.
Ce mai faceţi ? Bon soir.
După dvs.
A, numărul trei.
Sunteţi dl. MacQueen ?
Da, cred că aţi greşit locul.
Scuzaţi-mă, e vreo problemă ?
Nu, nicio problemă.
Trenul e plin.
Cred că suntem... Cum se spune ? "Camarazi" de cuşetă.
Serios ?
Şi eu sunt la fel de dezamăgit. E frumos aici !
Hai, scumpilor l
Nu.
Aici ?
De ce n-ai desfăcut deja bagajul ?
Trenul pleacă peste cinci minute l Ultima chemare !
Să vă periem ?
De ce dracu' Ie ia atât?
Imediat ce pornim, spune-Ie să-mi facă patul.
E totul aranjat, d-Ie Ratchett.
Nu, vreau patul făcut. Şi adu-mi dictafonul.
Câini pe masă. Cel mai scârbos lucru pe care I-am văzut.
- Da, d-Ie. - Du-te Ia MacQueen
şi spune-i să-mi aducă facturile cu vânzările din Milano.
- Vreau s-o faci. - Bine, d-Ie.
Vreau s-o faci acum.
- N-am zis s-o faci acum ? - Imediat, d-Ie.
"Ai mare grijă."
Cafeaua, d-Ie Ratchett.
Cine afost?
Nu ştiu, d-Ie.
Bună seara, d-nă Hubbard.
Bună seara, d-Ie Masterman.
Bună seara !
Dacă mai rămâneţi mult cu privirea pironită, vă cer chirie.
Plătesc.
Mai beţi unul.
Vă simţiţi jignită ?
Dezamăgită.
Unii bărbaţi au o privire intensă.
Trebuie doar
să-şi ţină gura închisă şi se pot întoarce acasă cu orice trofeu.
Din păcate, deschid gura.
E vreo problemă, d-nă Hubbard ?
Aveţi o mare intuiţie, ştiu.
Aşa îmi spunea şi al doilea soţ.
O clipă, parcă era primul soţ.
Da.
Cel mai inteligent bărbat pe care I-am cunoscut.
Avea faţa ca o gulie, dar iubeam gulia aia.
Mi-a făcut plăcere să stăm de vorbă.
Noapte bună !
Monsieur Poirot ?
Voilá.
Când luaţi masa de seară,
îl mut pe dl. MacQueen în compartimentul d-Iui Bouc.
Călătoriţi Ia clasa întâi, monsieur.
şi ouăle ?
Bună ziua.
D-nă Hubbard.
Bună ziua !
Poftim.
- Din partea casei. - Mulţumesc, d-Ie Bouc.
Sunt aici pentru a vă satisface dorinţele.
Nu, mulţumesc. Nu beau.
Vă cade greu ?
Păcatul îmi cade greu.
Diavolul îşi caută ucenicii în viciu.
Să nu mai vorbim.
Bună ziua !
Monsieur. Ce ziceţi de un apéritif ?
Din păcate am întâlnire cu directorul trenului.
Oricum pleca.
Vă rog, d-Ie.
S-a aranjat totul ?
Ca în anunţ.
Şi, totuşi, nu mâncarea e cel mai bun lucru din tren.
Există ceva anume
Ia o gloată de necunoscuţi, înghesuiţi zile întregi, fără altceva în comun
decât nevoia de a merge dintr-un loc în altul
şi de a nu se mai revedea vreodată.
Plictiseală, anonimat şi
o continuă Iegănare uşoară.
Cu pasiunile tale, n-o să ajungi niciodată prea departe.
Sper din suflet.
Comandă-mi peşte.
Plachie de calcan, cu andive la cartofi şi
sos de vită pentru supa cremă.
Garçon, mi se pare perfect. Şi eu vreau acelaşi lucru.
Prinţesa Dragomiroff.
Dacă m-aş însura vreodată pentru bani, aş face-o pentru foarte mulţi bani.
Am periat-o pe Dalia azi-dimineaţă.
Nu, mi-ai torturat scumpa căţeluşă.
Eu te-am rugat s-o perii.
Îţi mai place Dickens ?
Foarte mult, mon ami.
Cu cărţile şi călătoriile tale, nu trăieşti nicio idilă.
Idilele nu scapă nepedepsite.
A fost...
A fost odată cineva...
Pe viitor, aş prefera să nu fiu pus lângă acel domn.
Cei ce se aseamănă trebuie să se adune. Noi nu ne asemănăm.
Nu ne pasă tuturor de separarea raselor, d-Ie profesor.
E lipsă de respect pentru toate rasele, de aceea prefer să fim separaţi.
Dacă amestecăm vinul roşu cu cel alb, Ie stricăm pe amândouă.
Mie îmi place un rosé bun.
Ce mai faceţi ? Vă supăraţi
dacă mă aşez lângă dvs. ?
Desertul e un răsfăţ
şi mi se pare o prostie să mă răsfăţ singur.
Singur mă simt cel mai fericit.
Dar,
în schimbul unei mici porţii din prăjitură, vă puteţi aşeza lângă mine.
Cu plăcere. Fiţi amabil, încă o furculiţă.
Am tot încercat să vă cunosc, d-Ie Poirot.
N-am mai stat niciodată atât de aproape de o persoană celebră.
Nu, mint.
Am fost odată în autobuz cu Ty Cobb.
Jucător de baschet, Ia Detroit.
Vă supăraţi dacă mănânc eu bucla din partea de sus ?
Sunteţi o pasăre ciudată.
Sunteţi un om bizar, ieşit din comun.
Sunt Ia vârsta când ştiu ce îmi place şi ce nu.
Ceea ce îmi place savurez din plin. Ceea ce îmi displace nu tolerez deloc.
De exemplu, amabilităţile dinaintea unei discuţii de afaceri prestabilite.
Aveţi umor.
Bine.
Aş dori să vă ofer o slujbă.
"Răzbunătorul inocenţilor." Aşa vă numesc ziarele.
Şi dvs. sunteţi inocent?
Sunt om de afaceri.
Sunt comerciant de antichităţi. Novice în meserie.
Dar norocul începătorului continuă să mă urmărească.
Relicve, antichităţi.
Covoare, ciudat. Persane.
Sunt nou în materie şi încă n-am ochiul format.
Am o mică problemă
cu aşa-zişii experţi.
Nu poţi avea încredere în niciunul.
Unii clienţi
cumpără un obiect,
apoi descoperă că nu e original,
deşi nu e vina mea
dacă o eşarfă de mătase din Kashan e contrafăcută.
Nu-i aşa ?
Dar am reuşit să-mi fac câţiva duşmani, asta e problema.
Primesc scrisori în care sunt ameninţat.
Foarte posibil să fie italienii.
Le-am vândut un set de covoare persane la Milano.
Iar cumpărătorii n-au fost încântaţi de originea Ior.
Îşi vor banii înapoi cu dobândă.
Italieni.
Porcul tot porc rămâne.
Dar uite că dau de detectivul genial.
De mine ?
- Da, de dvs. Hercules Poirot. - Hercule.
Uite ce vă cer.
Aş dori să vă angajez să mă păziţi
până ajung într-un loc sigur.
Câştigaţi uşor nişte bani.
Iar eu stau liniştit, nu-i aşa ?
- Hmbg - Bine.
Refuz.
Poftim ? E rău.
Poate nu m-aţi înţeles bine.
Cineva încearcă să-mi vină de hac.
Ştiu că nu sunt chiar uşă de biserică, nici pe departe.
Iar, dacă există lumea de dincolo, o să fiu judecat, ca dvs.
Dar
nu mă grăbesc deloc să ajung acolo.
- Îndreptaţi un pistol spre mine ? - Nu.
Nu spre dvs. Spre lume.
Eu exist în lumea asta. Nu îndreptaţi arma spre mine.
Ce ziceţi de zece mii pentru o săptămână ?
E o ofertă generoasă, dar n-o pot accepta.
- Cincisprezece mii ? - N-aţi auzit. Nu pot accepta.
Înţeleg.
Nu e destul de grandios pentru marele Hercules Poirot?
Niciun bliţ...
Dacă vindeţi falsuri gangsterilor, suportaţi consecinţele.
Eu prind infractorii, nu îi apăr.
Îmi refuzaţi banii murdari.
Vă refuz pe dvs., d-Ie Ratchett.
Din cauza armei, nu ? De-aia ?
E dintr-un motiv mult mai personal.
Nu-mi place faţa dumneavoastră.
Vă rog să mă scuzaţi.
Dar prăjitura v-a plăcut, nu ?
A fost excelentă. Vă urez o după-amiază plăcută, d-Ie Ratchett.
Mulţumesc.
Frig.
Dulcea mea Katherine.
Iubirea mea.
Mr. Dickens.
D-Ie Ratchett ?
Nu e nimic.
Bine, d-Ie.
Bună seara.
D-na Hubbard ?
E mereu d-na Hubbard.
D-na Hubbard.
Am murit?
Doamnelor şi domnilor, a deraiat trenul.
Sunteţi teafăr, d-Ie Marquez ?
Sunt bine, mulţumesc.
DI. Bouc va vorbi cu toată lumea
de dimineaţă. Vă rog, e mai sigur în compartimente.
Desigur.
O să murim ?
Katherine a mea.
Frumoasa mea...
Doamnelor şi domnilor, mă tem că momentan nu putem merge nicăieri.
Decât în jos.
Şi cât o să aşteptăm aici ?
Da, trebuie să faceţi ceva.
Sigur că fac ceva. Nu stau degeaba !
Exact acum două ore şi zece minute, când n-am ajuns în Brod, conform orarului,
şeful de gară a intuit situaţia în care ne aflăm
şi a trimis o echipă să deszăpezească locomotiva,
să ne cureţe drumul şi să ne ajute să pornim.
Până atunci, vă asigur
că veţi sta la căldură, veţi mânca bine şi vă veţi simţi confortabil.
Am putea merge pe jos.
Şi am putea încremeni de frig.
Trebuie să prind alt tren.
Poimâine îmi pleacă vaporul din Franţa.
Fără dvs., sunt convins. Şi fără mine, Ia Londra.
Sunteţi răspunzător că pierd atâta vreme, d-Ie Bouc.
Nu pot fi răspunzător pentru cum este vremea.
Ba puteţi. Sunteţi responsabilul.
Şi conferinţa mea de la Torino ?
Eu aveam o întâlnire Ia fabrica de maşini din Sochaux.
Da, unele lucruri sunt în mâinile lui Dumnezeu.
Nu putem stabili singuri
dacă merităm să ajungem în siguranţă Ia destinaţie
sau, precum Lucifer, dacă merităm să ne prăbuşim.
Micul dejun, d-Ie Ratchett.
Bonjour, d-Ie Masterman.
E vreo problemă ?
Nu ştiu sigur, d-Ie.
D-Ie Ratchett ?
Daţi-mi voie.
E aer rece.
Vă rog să-I chemaţi pe monsieur Bouc. Şi pe d-rul Arbuthnot.
Doamne Dumnezeule !
Nu atingeţi nimic, în afară de corp.
Doamne, e îngrozitor !
Întâi zăpada, acum...
Va trebui să mă duc la poliţie şi să dau declaraţie la o secţie sinistră.
A murit un om.
Şi a murit un om.
A fost înjunghiat.
Cu un cuţit cu Iamă lungă.
Înjunghieri multiple, unele superficiale, altele au penetrat muşchiul.
Pe partea stângă sau dreaptă ?
Tocmai asta e problema.
Am impresia că ucigaşul a închis ochii şi a lovit orbeşte.
Puteţi estima ora decesului ?
E greu de spus, deoarece fereastra a fost deschisă,
dar bănuiesc că între miezul nopţii şi 2.00.
Dar n-a intrat nimeni în compartiment atunci. Eram de pază.
Aş fi văzut. E imposibil.
Mulţumesc. Întoarceţi-vă la vagonul-restaurant.
Michel, încuie vagonul acesta.
Poirot.
Am nevoie de ajutorul tău, prietene.
Trebuie să descoperi cine a fost.
Te implor, în numele trenului Orient Express.
Când soseşte poliţia, Ie expunem cazul rezolvat.
Eşti singurul care mă poate salva.
Sunt măgulit de încrederea ta, mon cher. Dar am nevoie de odihnă.
Gândeşte-te că ar fi un rebus pe plajă.
E floare la ureche pentru mintea ta l
Iei în calcul antecedentele pasagerilor.
Le stabileşti nevinovăţia. Apoi îţi faci treaba.
Stai pe scaun, mănânci o prăjitură
şi te gândeşti până când găseşti soluţia.
Ce ai de făcut cât suntem înzăpeziţi aici ?
Fără o stimulare continuă, materia ta cenuşie se stinge treptat.
Crezi că asta fac ? Stau pe scaun,
mănânc o prăjiturică şi apoi îmi vine o idee genială ?
- Nu ştiu ce faci. - ÎI am pe Dickens.
Dă-I încolo !
Dacă o lăsăm pe mâna poliţiei, vor alege un vinovat,
real sau nu, şi îl vor spânzura.
Probabil pe dl. Marquez
dintr-un simplu motiv, şi anume că se cheamă Marquez.
Sau pe d-rul Arbuthnot pentru culoarea pielii.
Numai tu poţi să faci dreptate.
- Adu-mi o hartă a vagonului. - Sigur.
- Toate paşapoartele. - Orice.
Programează interogatorii cu toţi pasagerii.
Probe, ordine şi metodologie până găsim vinovatul.
Nu sunt de acord cu crimele, prietene.
Întâlnim zilnic persoane de care lumea s-ar putea lipsi,
dar nu Ie omorâm.
Trebuie să fim mai buni decât animalele.
Hai să găsim ucigaşul l
Cesamâmmm?
Doamnelor şi domnilor, daţi-mi voie să...
Se pare că ghinionul nostru s-a înrăutăţit.
Vreau să spun...
A murit un pasager din tren.
Monsieur Ratchett.
Se pare că i-au venit de hac, până Ia urmă.
Bănuiţi că a fost omorât ?
Nu.
Numai că avea o sănătate de fier.
Dar avea duşmani, atâta tot.
Într-adevăr. A fost ucis.
Doamne Dumnezeule ! O crimă, aici ?
Din păcate, madame.
Odihnească-se în pace.
Cineva scotocea pe lângă cuşeta mea în toiul nopţii.
Nu m-a crezut nimeni.
Ce se întâmplă ?
Deoarece suntem înzăpeziţi, am fost ales să preiau cazul
şi să găsesc Criminalul, de prietenul meu, monsieur Bouc.
De ce v-a ales pe dvs. ?
Mă numesc Hercule Poirot
şi sunt probabil cel mai mare detectiv din lume.
Voi vorbi cu toţi Ia timpul potrivit. Deocamdată
vă sfătuiesc să rămâneţi în compartimente, cu uşile încuiate.
Mă simt prizonieră aici.
Pentru siguranţa dvs.
Dacă a fost o crimă
înseamnă că a fost şi un ucigaş.
Iar ucigaşul e cu noi,
în tren, acum.
Uşile dintre vagoane au fost încuiate noaptea ?
Cu siguranţă. Le-am încuiat personal.
Am căutat peste tot. Nu se ascunde nimeni pe tren sau sub el.
Înseamnă că ne putem concentra atenţia asupra pasagerilor vagonului Calais.
Bouc, vei fi asistentul meu.
Eşti unicul călător care a dormit în alt vagon,
aşa că eşti singurul care nu e suspectat.
D-Ie MacQueen, vi se pare momentul să beţi ?
Mi-a murit şeful.
Sunt şomer şi voi mă priviţi de parcă eu aş fi făcut-o.
Nu acuzăm pe nimeni.
Dvs. îl cunoşteaţi, de aceea trebuie să vă întreb fapte esenţiale.
Eraţi rudă cu el ?
Nu, eram asistentul lui.
Îi făceam rezervări pentru călătorii, comandam fripturi.
N-am văzut în viaţa mea pe cineva care să mănânce atâtea fripturi.
Se ocupa de antichităţi.
N-avea niciun fel de calificare, nici ochi bun şi nu vorbea alte limbi.
Adevărul e că nu se pricepea Ia afaceri, Ia contabilitate,
Ia nimic.
Eu mă ocupam de tot.
De când eraţi angajatul lui ?
De un an fără douăzeci de zile.
Prohibiţia n-a fost pe gustul meu,
aşa că m-am trezit în străinătate şi cu datorii.
Avocat de profesie,
dar fără stofă.
Nu eram bun deloc.
Ţineaţi Ia el ?
Ţineam Ia banii lui.
Ratchett era nemilos,
pretenţios, îi plăcea să jignească şi, mai mult ca sigur, era un escroc.
Când l-aţi văzut ultima oară ?
Puţin după ora 22.00.
M-a sunat să verificăm vânzările din Italia.
Milano, obiectele contrafăcute ?
Da, voia să controleze registrul contabil.
A trebuit să traduc totul,
deoarece contractele erau în franceză, iar el nu ştia o boabă.
Când ne-am oprit la Vinkovci,
am intrat în vorbă cu doctorul de culoare, Arbuthnot.
Am băut ceva împreună, ne-am dezmorţit picioarele.
Avea nişte
păreri bizare despre Stalin, pe care a trebuit să Ie contrazic.
Nu judec omul după rasă, dar nu mă dau în vânt după britanici.
Când aţi terminat petrecerea ?
EI a plecat după ora 2.00 noaptea.
Ştiţi cumva dacă Ratchett avea duşmani ?
Văleu !
Alegeţi un număr.
V-a mărturisit că fusese ameninţat ?
Primise câteva scrisori urâte.
Le am, dacă doriţi. Câteva dintre ele.
Pe celelalte le-a rupt.
Le-a aruncat în foc.
Uitaţi-Ie.
AI maRE GRIjă
NU ne înFRânGe niMEni
Merci, d-Ie MacQueen.
Mulţumesc.
Dacă mai avem întrebări, vă chemăm.
V-aţi gândit la Iatinoamerican ?
Marquez. Un tip dat dracu'.
Iar cei ca el
nu prea îşi fac probleme când e vorba de crimă, istoric vorbind.
Aţi spus că nu judecaţi omul după rasă.
Probabil
că depinde de rasă.
Şi se descurcase aşa de bine...
- E MacQueen ? - E prea devreme să mă pronunţ.
Nu mi-I închipui înjunghiind frenetic un om de 12 ori.
Cel puţin, nu când e treaz. Atunci, cine ?
Încă nu ştiu. E momentul să întrebăm.
- Pe cine ? - Victima.
Are 12 înjunghieri şi, cum a spus Arbuthnot, nu sunt uniforme.
Dacă doctorul e vinovat,
cu siguranţă şi-a făcut datoria ireproşabil.
Ceasul. S-a oprit Ia 1.15.
Corespunde orei decesului stabilite de doctor.
E posibil. Da. Foarte posibil.
- Nu prea înţeleg. - Nici eu nu înţeleg.
Nu înţeleg absolut nimic.
Dacă ne uităm Ia aceste două răni,
sunt puternice şi adânci, dar e foarte puţin sânge.
Deşi a fost un atac frenetic.
Lovind aici şi acolo, fără nicio logică, doar violenţă extremă.
Iar, în tot acest timp, victima noastră, un om viguros, încordat şi plin de cafea,
rămâne nemişcat şi îşi acceptă moartea fără să se lupte,
când are lângă el
mijlocul prin care se poate apăra.
Poftim.
Ia să vedem aici.
Barbituric. Strecurat în băutură.
L-a ameţit ca să nu poată folosi ăsta.
Iar mai târziu, o batistă de damă.
Un obiect de Iux, cusut de mână. Două sute de franci la Paris.
Cu iniţiala "H" pe ea.
- Şi prietenul nostru cu pipa. - Incă un indiciu.
Da, ca să vezi, o groază de indicii i
Şi, totuşi, doar unul pare adevărat.
Poate că în scrumiera asta găsim, întâmplător, dovada.
Un bileţel carbonizat.
O încercare de a da foc unor probe.
Putem împrumuta echipamentul, da ?
Mulţumim.
Prefer să înţeleg
de ce este lăsat un indiciu, nu ce anume este acel obiect.
Căutăm adevărul din interior.
În acest caz, o să-mi fie de folos un mic ajutor ştiinţific.
Reglează flacăra.
E o altă scrisoare neplăcută.
Te înşeli, mon ami.
Asta conţine un secret.
Uite.
"Ai mâinile cu sânge, o să mori."
Ce înseamnă ?
Vino cu mine, Bouc.
Hai să completăm spaţiile goale.
Aici nu e vorba de un rebus pe plajă.
Cunosc numele adevărat al mortului.
Nu e Ratchett, ci Cassetti.
Îmi sună cunoscut.
Înseamnă că îţi sună cunoscut şi numele Armstrong.
Cazul Armstrong ?
Povestea a şocat pe toată lumea.
Acum doi ani,
celebrul pilot, colonelul John Armstrong,
si soţia lui, Sonia, au descoperit că fiica lor, micuţa Daisy,
a fost răpită din pătuţ în timp ce dormea.
Disperat,
cuplul Armstrong a plătit răscumpărarea.
Dar, curând după aceea, Daisy a fost găsită moartă, ucisă de...
Ratchett, care era Cassetti.
Sonia Armstrong era însărcinată când a primit vestea.
Şocul a făcut-o să nască prematur.
N-au supravieţuit nici ea, nici copilul.
De unde ştii, Poirot ?
Mi-a spus-o chiar John Armstrong.
Mi-a scris cerându-mi ajutorul.
Când am primit eu scrisoarea,
era deja prea târziu.
A fost găsit decedat în urma unui foc de armă.
Se împuşcase.
"Ai mâinile mânjite cu sângele lui Daisy Armstrong, o să mori pentru asta."
Şi chiar aşa s-a întâmplat.
- Monsieur Poirot ? - Da, Michel.
D-na Hubbard vrea să discute cu dvs. Am tras de timp cât am putut.
D-nă Hubbard, iertaţi-mă că v-am făcut să aşteptaţi.
Vă iese fum pe urechi şi vorbele stau să dea năvală.
Evident că e aşa. Toată ziua am încercat
să vă spun un lucru.
Ucigaşul a fost în compartimentul meu azi-noapte.
Credeam că o să fiu ucisă. Dar se pare
că I-a ucis pe Ratchett.
M-am trezit pe întuneric şi am simţit că e un bărbat în cameră.
Sunteţi sigură că era un bărbat?
Ştiu cum e să am un bărbat în dormitor.
I-am spus conductorului, dar nu m-a crezut.
I-am zis: "Verifică uşa dintre camera mea şi a lui Ratchett.
"Sigur a ieşit pe acolo."
Nu mai era zăvorâtă.
Ştiu sigur că o încuiasem
după ceea ce spusese Ratchett.
Îmi făcuse nişte avansuri prea pe faţă.
Aţi auzit cumva
de cazul de răpire Armstrong ?
N-aveam cum să n-aud.
Un fapt morbid.
Ucigaşul copilului, Cassetti,
a murit azi-noapte.
Era Ratchett.
V-am spus eu că e un monstru.
Mă credeţi, nu-i aşa,
că a fost un bărbat în camera mea ?
Îmi dau seama că mă credeţi o femeie neroadă.
Dar am dovada.
E de Ia uniforma
unui conductor de tren Orient Express,
dar i-o fi căzut lui Michel, când a intrat în cameră.
Nu-mi lipseşte niciunul.
L-am găsit la capătul patului, pe cuvertură,
unde am dormit.
Despre ce poate fi vorba ?
Despre o dovadă. Mulţumesc mult, d-nă Hubbard.
Aţi fost vreodată în America ?
O dată.
Acum câţiva ani. Am stat puţin.
Cu ce scop ?
- Să confirm o bănuială. - Care ?
Că nu mi-ar fi plăcut acolo.
Mi se oferise o slujbă la Boston.
Am văzut oraşul şi m-am întors degrabă la Londra.
- De acolo era Ratchett ? Din Boston ? - N-aş putea spune.
Nu se cuvine
să întreb.
Continuaţi.
L-am văzut ultima oară
pe dl. Ratchett Ia ora 21.00.
I-am dus cafeaua şi i-am pus hainele pe umeraş.
Aveţi o durere de dinţi ?
Programasem o extracţie Ia Londra, săptămâna asta.
DI. Ratchett a insistat să nu mai amân.
A zis că se săturase să-mi audă gemetele înăbuşite.
Acest Ratchett milos
obişnuia să bea cafea seara târziu ?
Deloc. Dar a fost foarte agitat în ultima perioadă.
A zis că vrea să rămână treaz, în special noaptea trecută.
Găsise o scrisoare în compartiment.
Spune-mi că n-ai făcut-o dumneata.
Dacă ar fi să vă las ceva neplăcut pe pernă, d-Ie,
n-ar fi o scrisoare.
Cafeaua.
Cu siguranţă
un valet educat şi cuviincios
nu i-ar vorbi stăpânului său aşa, nu ?
Doar dacă n-ar fi aflat brusc că se apropie de sfârşitul
carierei.
Nu e doar o simplă durere de dinţi, cred.
Plămânii ?
Tiroida.
A ajuns până Ia stomac. Ca tata, care a murit cu cinci ani mai tânăr.
Mai am cel mult câteva luni.
"Mă tem că nu e operabil", mi-a spus doctorul.
Şi deodată nu m-am mai temut.
Am făcut doar ce am vrut din acel moment.
Şi spun verde în faţă ce cred.
Cafeaua.
Se pare că au fost puse barbiturice în ceaşcă.
Normal că o să-mi spuneţi că nu Ie-aţi pus dvs.
Sigur că nu Ie-am pus eu.
De unde procuraţi ceştile cu cafea ?
Din bucătărie, d-Ie.
Am comandat cafeaua Ia cină, ca să fie gata Ia ora 21.00, şi a fost.
Oricine ar fi putut să Ie pună înaintea mea.
D-Ie Masterman.
Îmi pare rău pentru durerea de dinţi.
Îmi plac prăjiturelele.
D-ră Pilar Estravados, sunteţi misionară,
dar eraţi infirmieră înainte să vă schimbaţi meseria, nu ?
I-o datoram lui Dumnezeu.
Aveaţi o datorie faţă de EI ?
Au existat
perioade tolerante în viaţa mea,
când luam mai mult decât dădeam.
Gerhard Hardman.
Profesor de inginerie.
Prin ştiinţă Germania îşi va recâştiga mândria.
- Biniamino Marquez. - D-Ie Marquez.
Nu vreau să existe nicio suspiciune în ceea ce mă priveşte,
aşa că mă puteţi întreba orice.
Orice. Nu mint niciodată.
Aţi ieşit din compartiment azi-noapte ?
O singură dată, să iau o aspirină.
D-na Hubbard mi-o oferise mai devreme.
La început am refuzat, dar nu reuşeam să dorm,
aşa că m-am dus să i-o cer.
Am conferinţa Ia Torino.
Sunt singurul austriac care ţine prelegerile, aşa că, fără mine,
discuţiile vor fi ineficiente.
Apoi am evadat din închisoare, am dat mită ca să devin cetăţean american
şi am jurat că nu mai mint şi nu mai fur niciodată.
Deoarece, când lumea are încredere în tine, cumpără mai mult.
Italienii sunt nişte boi. Spaniolii sunt nişte oi.
Belgienii...
M-am dus în camera mea, pe care o împart cu majordomul englez nefericit.
Un peşte. Geme mult.
Dar sunt sigur că m-a văzut dormind până dimineaţă.
Aş spune,
în caz că ar avea vreo relevanţă,
că a fost un momentjenant.
Când m-am dus la d-na Hubbard,
am deschis din greşeală o altă uşă.
Îmi pare rău.
Cât era ceasul ?
Cred că era...
Să nu vă pară rău.
În jurul orei 22.40.
Interesant.
Din câte ştim, aţi fost ultima persoană care I-a văzut pe Ratchett în viaţă.
- Cu ce faceţi afaceri ? - Cu automobile.
Am trei saloane de prezentare.
Am venit în America fără nimic. Şi acum...
Dacă e adevărat, îmi va confirma d-ra Debenham.
Sigur că e adevărat.
Eu nu mint.
Nu mint.
E posibil ca d-ra Debenham să fi ieşit din compartiment fără s-o vedeţi ?
Nu. Am somnul uşor.
La cel mai mic zgomot, sar în sus.
Am fost luată prin surprindere o dată.
Nu se va mai întâmpla.
Nu, n-am zis că sunt şofer.
Printre pozele care v-au căzut din valiză
era una drăguţă cu un băieţel care purta o şapcă de şofer,
în vizită Ia tatăl său la muncă.
AI cui şofer aţi fost ?
D-ră Estravados, de ce aveţi bătături de boxeur pe mâini ?
Îmi fac treaba în oraşe periculoase,
unde nu pot cădea pradă fricii.
Am învăţat să mă bat.
Şi nu mai aveţi încredere în Dumnezeu
de când aţi fost luată prin surprindere ?
Nu, doar în cazul în care e ocupat.
Dumnezeu e mereu ocupat.
E Masterman.
Un om pe moarte n-are nimic de pierdut.
Bravo, Bouc. Doar că dl. Marquez
a confirmat că colegul său de cameră, Masterman,
citea în pat la ora decesului.
Dacă ar fi simplu, n-aş fi celebru. Următorul.
D-ră Debenham,
sper că nu vă deranjează aerul rece.
Am pregătit un picnic pentru dvs.
Pe colega mea de cameră aţi înghesuit-o într-o chichineaţă. înţeleg.
Alegeţi locul ideal pentru fiecare suspect, să-i smulgeţi adevărul.
Pe ea o destabilizaţi, pe mine mă faceţi să îngheţ.
Inteligent.
Vă scrieţi numele complet şi adresa, vă rog ?
Mov pal, &W000-
D-ra Estravados mi-a spus că aţi întrebat-o culoarea capotului.
"Mary Hermione Debenham."
Vă spune cineva Hermione ?
Doar Mary, când nu mi se spune d-ra Debenham. Stângace.
Neobişnuit, ştiu.
Înseamnă că n-aţi tras nicio concluzie dacă îmi testaţi scrisul.
Ce părere aveaţi despre mort ?
N-aveam nicio părere.
Şi nu înţeleg de ce mă întrebaţi.
Iertaţi-mi, mademoiselle, micile extravaganţe.
Firea omului e perversă în complexitatea ei.
Ca s-o descifrezi, e nevoie de instrumentele potrivite.
Astea suntjucării, nu instrumente, Hercule.
Aş prefera să renunţaţi la ele.
Metoda directă ? Parfait.
ÎI cunoşteaţi pe doctor înainte de călătorie ?
Pe d-rul Arbuthnot ?
Nu.
A fost atracţie subită ?
Nu suntem în America,
d-ră Debenham. Nu există legi împotriva sentimentelor.
Nu există legi nici împotriva tăcerii, de aceea
prefer să păstrez...
N-am fost niciodată în America.
Aş putea să vă întreb despre unele cuvinte
pe care Ie-am auzit întâmplător ?
Dvs. şi necunoscutul Arbuthnot sunteţi mai apropiaţi decât alţi necunoscuţi.
Aţi spus:
"Nu acum. Când se termină totul. Atunci nu mai putem păţi nimic."
La ce vă refereaţi ?
Credeţi că mă refeream la crimă ?
Cine are ciocanul în mână vede orice problemă ca pe un cui.
Trăiţi în lumea nelegiuirilor.
- Vedeţi răul zilnic. - Nu e chiar aşa.
Văd destule nelegiuiri, ca să-mi dau seama că faptele criminale reprezintă o anomalie.
Cred că e nevoie de o frântură a sufletului,
ca să omori o altă fiinţă umană.
Vă mai întreb o dată: Ia ce vă refereaţi ?
După cum am stabilit,
nu există legi împotriva tăcerii.
Foarte bine.
Şi după aceea, prinţesă Dragomiroff ?
După cină, am venit la culcare.
Dumnezeu m-a binecuvântat cu viaţă lungă, dar m-a năpăstuit cu durere de şale.
În jurul orei 0.45
am chemat-o pe fräulein Schmidt.
Mi-a făcut masaj
şi mi-a citit o vreme. Apoi am adormit.
Cunoşteaţi cumva
o familie pe nume Armstrong ?
Au îndurat o tragedie de nedescris.
O admiram mult pe mama Soniei Armstrong,
actriţa Linda Arden.
Un talent ce apare o dată Ia o sută de ani.
D-na Arden voia să treacă Ia regie.
Ar fi devenit primul titan feminin de pe Broadway,
dacă nu s-ar fi întâmplat tragedia.
Linda Arden a murit?
E ca şi cum ar fi murit.
Nu mai iese din casă.
Daisy era fina mea.
Era o...
Nu văd legătura cu necazul nostru, d-Ie detectiv.
Bărbatul ucis azi-noapte se numea Cassetti.
Cel care a ucis-o pe micuţa Daisy Armstrong.
Înţeleg.
Recunosc că ştiu familia, iar acest bărbat e mort.
Coincidenţa
e mult prea mare.
Vi se permite o coincidenţă.
Acum va trebui să-i pun câteva întrebări lui fräulein Schmidt.
Nu este nevoie.
Garantez eu pentru ea.
Chiar şi aşa, daţi-mi voie.
Fräulein, răspundeţi în germană.
Dar Excelenţa Sa nu înţelege.
Asta şi vreau.
E a dvs. ? H de Ia Hildegarde ?
E prea fină ca să fie a mea.
E adevărat ce-a spus că s-a întâmplat azi-noapte ?
Exact. A trimis conductorul după mine,
apoi m-am întors în pat.
Aţi văzut pe cineva la întoarcere ?
Doar pe celălalt conductor.
"Pe celălalt conductor." Vă referiţi la Michel ?
Nu, pe mine m-a trezit altcineva.
Veniţi cu mine, vă rog.
Sunteţi sigură că nu era el ?
Da. Celălalt conductor era mărunt şi avea o barbă scurtă.
Nu există un alt conductor.
Ştiu ce-am văzut.
Îmi amintesc căci avea vocea piţigăiată şi o uniformă identică.
Deşi bănuiesc că-i lipsea un nasture.
D-Ie, am nevoie imediat de cheie.
Trebuie să găsim o uniformă şi un chimono roşu.
Mii de fotografii, nenumărate perechi de şosete,
halate de toate culorile, mai puţin roşu,
dar nicio uniformă contrafăcută de conductor.
Am controlat toate bagajele pasagerilor ?
Cu excepţia celor ale contelui şi ale contesei Andrenyi.
E interzis să Ie percheziţionăm valizele.
Călătoresc cu vize diplomatice.
Oare unde ar putea fi ?
A mai rămas o valiză pe care n-am percheziţionat-o.
A mea.
Ucigaşul îşi bate joc de mine.
Bine. Prima sa greşeală.
Dacă punem lucrurile cap la cap...
Nu e a mea.
Eu v-am spus de conductor.
- De ce să vă fi zis dacă era a mea ? - Exact,
de aceea compartimentul dvs. e ascunzătoarea ideală.
Voilá, nasturele.
Şi, dacă avem o uniformă de conductor,
de ce să n-avem şi o cheie de conductor ?
Acum ştim cum a trecut Criminalul, ca prin magie, de uşile încuiate.
- Burbon. - MacQueen.
Acum ce căutăm ?
500 de lire sterline.
MacQueen avea un registru cu toate afacerile lui Ratchett.
Unde e ?
Poirot ?
Bouc, ţine-i pe toţi înăuntru !
Opriţi-vă !
Staţi pe loc l
Mulţumesc, domnilor.
A fost MacQueen ? L-aţi prins ?
Cum a putut?
Nu I-am omorât eu !
Aţi ars registrele lui Ratchett,
dar încă se mai pot descifra. Nu ies socotelile,
fiindcă I-aţi escrocat.
Aţi dat...
Cum se numeşte preparatul ăla de vită ?
- Rasol ? - Exact ! Aţi dat rasol !
L-aţi furat l
V-aţi gândit că o să vă descopere.
De-aia I-aţi ucis !
Da.
Aveţi dreptate, am furat de la el.
Câteva mii.
Ştiam că nu câştigă bani cinstiţi.
Ce mai conta că-i şterpeleam puţin din ei ?
Dar să vă întreb eu ceva.
De ce să-mi măcelăresc vaca de muls ?
N-am făcut-o.
- Nu I-am omorât eu ! - Aşa e.
N-a făcut-o.
Bănuiesc că a zis că eu sunt alibiul lui, că am băut până dimineaţă.
Ei bine, e adevărat.
Am văzut că bea whisky şi am zis că tăria americană e de calitate mai slabă.
Mi-a oferit o duşcă ca să mă răzgândesc, apoi încă una.
Am început să ne contrazicem pe teme politice. Avea
idei caraghioase despre Stalin ce trebuiau rectificate. Dar se pricepea la băutură.
Veniţi să stăm puţin de vorbă.
Îmi confirmaţi că aţi stat cu el toată noaptea ?
Am fumat şi am vorbit până pe la ora 2.00, da.
Amici Ia Cataramă, el cu ţigări, dvs. cu...
Da, sunteţi singurul om din tren care fumează pipă.
Îmi arătaţi pipa şi tutunul, vă rog ?
Desigur.
Iar dvs., d-Ie Arbuthnot, veniţi din India să înţeleg.
Acum mă interogaţi pe mine ?
Aţi fost în compartimentul lui Ratchett înainte să fie ucis ?
Nici pomeneală.
Dar e una din periuţele dvs. de curăţat pipe, nu ?
Dacă aţi găsit-o în cabina mortului, căutaţi în altă parte.
Sunt doctor, d-Ie. Eu vindec oameni, nu îi ucid.
Apropo de asta, cred că aţi muncit din greu să ajungeţi doctor.
Această ocazie nu Ie este permisă multora din rasa dvs.
Facultatea de Medicină din Middlesex acceptă unul pe clasă.
Am avut onoarea în 1924.
Eram ţintaş în planton.
Trăgător de mare precizie.
Am salvat destui ofiţeri.
Drept răsplată, au recunoscut o minte ascuţită şi o mână fermă
şi m-au ajutat cu studiile.
Le sunt dator pentru generozitatea lor.
L-aţi cunoscut pe colonelul Armstrong ?
Am cunoscut vreo doi sau trei Armstrong.
Tommy de la regimentul 60,
- Selby Armstrong... - Mă refeream la John Armstrong.
Avea o soţie americană şi copilul Ie-a fost răpit şi ucis.
Peste el n-am dat.
Când aţi cunoscut-o pe d-ra Debenham ?
Ne-am cunoscut în convoiul spre gară de Ia Kirkuk Ia Nissibin.
Ea susţine altceva, de aceea a devenit problematic de dubioasă.
Mary este o lady.
N-o implicaţi. Garantez eu pentru ea.
Cum aţi garantat pentru timpul petrecut cu MacQueen ?
- Nu vreţi să fiţi raţional. - Niciodată.
Aveţi noroc. Bunul doctor insistă că nu v-a scăpat din ochi.
Vedeţi ? Nu puteam s-o fac eu.
Ba puteaţi.
Ratchett lua un somnifer în fiecare seară.
Puteaţi să-i adăugaţi barbiturice. Aveaţi acces.
Dacă făceaţi la fel şi cu una din băuturile doctorului,
uite că-I puteaţi ucide uşor.
De ce aş face aşa ceva ?
Am stabilit motivul.
Poate vă sugerez şi un altul.
Un motiv diferit, mai personal.
"Avocat de profesie, dar fără stofă."
Atunci, de ce aţi studiat dreptul ?
Ca să mulţumiţi un tată iubit, dar pretenţios,
un tată care-şi făcuse un nume în acest domeniu,
ca apoi să-I piardă ?
A existat un MacQueen renumit, nu-i aşa ?
Procurorul statului New Jersey,
responsabil cu acuzarea în cazul Armstrong.
N-aveau niciun suspect.
Au făcut presiuni asupra tatălui meu s-o acuze pe o biată franţuzoaică,
o servitoare cu un alibi slab, Susanne.
Şi-a construit întregul caz în jurul ei.
S-a sinucis.
Era nevinovată.
Când probele I-au indicat pe Cassetti, acesta fugise de mult.
L-au făcut arşice pe tata.
N-am avut cum să-I ajut.
Şi spuneţi totuşi că nu ştiaţi că Ratchett era Cassetti ?
Nu, nu.
Dar I-aţi găsit.
Nu.
- L-aţi găsit. L-aţi uscat de bani... - Nu.
Ca să achitaţi datoriile tatălui dvs. şi apoi să încheiaţi socotelile.
Nu, nu !
Nu. N-a fost...
N-a fost aşa.
- Cineva a lovit uşa... - D-Ie doctor l
şi mi-a acoperit faţa.
Trebuie să-I scoatem.
- Geanta, vă rog. - Desigur.
E în compartimentul meu.
Nu vor fi amprente.
Ucigaşul voia să scape de arma crimei.
E acolo l
N-a atins plămânii sau arteriile.
Are noroc că trăieşte.
Aveţi noroc cu toţii.
Un geniu, n-am ce zice l
De ce n-aţi rezolvat cazul ?
Trebuie să-i acordăm puţin timp.
Da, mă rog...
Nu prea mai pot. Nu mi-a mai rămas mult sânge.
Da.
ÎI încolţiţi pe dl. MacQueen, iar ucigaşul e chiar aici.
Unul dintre voi.
Nu vă cunosc. N-am zis nimic.
Lăsaţi-mă în pace, vă rog.
Cântă ceva.
Prieteni, şinele vor fi curăţate până mâine-dimineaţă.
Vă rog să vă întoarceţi în cabine.
Eu dorm aici,
unde mă poate vedea toată lumea, şi eu, la fel.
Ar trebui s-o faceţi toţi. Păstraţi căldura.
Rămâneţi Ia vedere, în siguranţă, până dimineaţă.
Ucigaşul nu va ezita să ucidă din nou.
Voi transmite acelaşi mesaj cuplului Andrenyi,
indiferent de imunitatea diplomatică.
Dacă-mi permiteţi, voi controla paşapoartele.
Ştiţi că trebuie să vorbesc cu ea.
E o pată de grăsime pe numele soţiei.
Să vă uitaţi.
Elena nu se simte bine.
Dacă nu, voi informa autorităţile iugoslave de reticenţa dvs.
Şi sunt convins că vă vor aresta pe amândoi...
- Cum îndrăzniţi ? - Dragul meu !
Dragule.
Arătaţi caraghios, monsieur Poirot.
Toţi detectivii arată aşa de caraghios ?
Îmi cer iertare că v-am trezit, Madame la Comtesse.
Sunt mereu trează noaptea.
Dorm ziua.
Unii se tem de întuneric, dar eu nu sufăr lumina zilei.
Sunteţi mereu sub influenţa...
Barbituricelor.
Barbiturice.
Iau tone întregi.
N-are rost să minţim, iubirea mea.
Îşi dă seama imediat.
Nu pot să ies fără ele.
Nu pot să dorm fără ele.
Le iau împotriva temerilor.
De ce vă temeţi ?
De orice.
Pe paşaport aveţi numele de fată Goldenberg.
Evreiesc, nu ?
Nu chiar. Nu mă cheamă şi Maria.
Sunteţi dansatoare ca soţul dvs. ?
Nu, nu ca el.
În corpul de balet.
EI are un talent înnăscut.
Eu am devenit cât de cât bună prin pasiune şi multă muncă.
Scuzaţi-mă, trebuie să mă întind iar.
E singurul capot pe care îl aveţi ?
Nu, mai am unul. De şifon, culoarea porumbului.
Îmi place să vorbesc cu detectivii.
Nu ştii niciodată ce te vor întreba.
Mă pricep bine Ia capitale.
Guvernanta mea era obsedată de geografie.
Sunteţi mulţumit?
Sunt întotdeauna mulţumit când descopăr un mincinos.
Madame, nu vă numiţi Elena, ci Helena.
În ciuda încercărilor stângace de a schimba numele aici şi pe bagaj.
Soţul meu a auzit că a fost găsită o probă,
o batistă pe care era cusută litera şi n-am vrut să fiu implicată.
Aşa că I-am schimbat. Pe bagaj şi pe paşaport.
Nu e crimă să vrei să ţii distanţa faţă de necazuri.
Dar necazul e aici.
Există un amănunt curios Ia acest caz, şi anume că tragedia familiei Armstrong
a afectat nespus de multă lume.
Sora mai mică.
Mama actriţei.
Numele de scenă, Linda Arden.
Bănuiesc că şi ea avea o descendenţă evreiască,
de aceea şi-a luat un nume de scenă.
E prea mult dacă aş sugera
că numele ei adevărat era Goldenberg ?
Mai ales când găsim o tânără femeie, de aceeaşi vârstă
ca fiica ei în viaţă,
ce trăieşte într-o lume a fricii ?
Sora Soniei Armstrong.
Afară !
Am auzit zgomot şi am dat fuga. La ţanc, nu ?
Acum trebuie să credeţi că ucigaşii sunt Contele şi contesa.
Contele e protector. Contesa n-ar omorî nici măcar un păianjen.
Şi dvs. puteţi renunţa Ia şarada asta.
Nu sunteţi nici austriac, nici german, nici profesor.
Sunteţi o imitaţie bună. V-aţi inspirat dintr-o cunoştinţă ?
Un măcelar din localitatea unde am crescut era neamţ.
Un om bun, cu un accent excelent.
Ce m-a dat de gol ?
Aţi pronunţat "To-rino"
punând accentul pe silaba greşită, ceea ce un teuton get-beget n-ar fi făcut.
Aveţi o minte ascuţită, trebuie să recunosc.
Lucrez sub acoperire,
Herr Professor Gerhard Hard man.
Îmi cer scuze pentru snoavele cu negri.
Ce naiba, şi eu sunt pe jumătate jidan.
Cyrus Bethman Hardman.
Sunteţi un detectiv de Ia agenţia Pinkerton ?
Treizeci de ani.
Eram la Istanbul, mă întorceam din misiune, când am primit o telegramă.
Ratchett voia un om să-i păzească spatele. Plătea de trei ori mai mult.
Norocul meu să fiu în apropiere.
Mi-a zis să mă uit după un om mărunt, cu vocea piţigăiată.
Am supravegheat holul
toată noaptea prin crăpătura uşii.
Orice răufăcător
trebuia să treacă întâi de mine.
Pot să jur.
Puteţi să juraţi
şi că lucraţi de 30 de ani ca detectiv Ia Pinkerton
sau mă minţiţi iar
şi negaţi că, de fapt, aţi fost mai întâi poliţist?
Pistolul cu mânerul în carouri şi Iăcuit cu albastru,
realizat pentru forţele de ordine.
Fabricat în 1927.
Se pare că minciunile fabricate pentru mine sunt nesfârşite.
Puteţi lăsa pistolul aici, d-Ie profesor.
Din cabina lui
era imposibil să nu vadă.
Doar dacă uşa lui Ratchett era deschisă,
deşi Pilar Estravados susţine că a deschis-o ea.
În acest caz, e posibil ca cineva
să fi fost ferit de privirea lui.
Draga mea Katherine.
E o crimă îngrozitoare
şi sunt blocat, ma Katherine.
Nu găsesc crăpătura din zid.
De ce îmi scapă printre degete ?
Am fost tot timpul
foarte sigur pe mine.
Prea sigur.
Acum mă simt umil şi spun, ca un copil,
că nu ştiu cine a fost.
Mă tem, ma Katherine.
Scuzele mele, doamnelor şi domnilor.
Nu e sigur să staţi în vagoane în timp ce trenul e repus pe şine.
O să aşteptăm în tunel. Mulţumesc.
Unde duc câinii?
Vor fi fericiţi.
Nu e corect.
E bine să se mai dezmorţească şi ei.
Nu, nu e bine.
E foarte frig !
Suntem blocaţi ?
M-aţi chemat?
Alt interogatoriu ?
Nu, îmi place compania dvs.
Merci, Bouc.
Vă rog.
Am o listă cu zece întrebări la care încă n-am răspuns
şi trenul stă să plece.
Dvs. aveţi mintea limpede
şi m-am gândit că poate observaţi ceva ce nu văd eu. Vă rog.
"Batista. Periuţa de curăţat pipe.
"Chimonoul roşu. Uniforma.
"Ora de pe ceas.
"A fost ucis atunci ? Mai devreme sau mai târziu ?
"De una sau mai multe persoane ?
"De cine ?"
Îmi pare rău, nu pot să vă ajut.
Poate mai e şi a unsprezecea întrebare, pe care nu v-o puneţi încă
şi care vă va răspunde Ia celelalte.
Posibil.
Aş putea s-o acuz uşor pe Contesa Andrenyi.
Am aflat că era sora Soniei Armstrong.
- Sunteţi sigur ? - Da.
Am bănuiala că e nevinovată.
Posibil.
Dar m-a minţit multă lume în acest tren, fără prea multe scrupule.
- Şi dvs. aţi făcut-o cu nonşalanţă. - Eu ?
Mi-aţi zis că n-aţi fost niciodată în America.
Aţi ascuns şi faptul că, în momentul tragediei,
Iocuiaţi în casa Armstrong
şi eraţi guvernanta fiicei lor. Ştiţi bine că am dreptate.
Trebuie să-mi câştig şi eu pâinea.
O fată reţinută în legătură cu un caz de crimă
nu va fi angajată de nicio familie bună.
D-ră Debenham, dvs. aţi plănuit uciderea lui Ratchett.
Şi apoi aţi chemat-o pe contesă ca să asiste.
Dacă îl vedea mort, poate Helena de pe vremuri îşi revenea.
Aţi aşteptat să adoarmă colega de cameră, dar ea nu a făcut lucrul ăsta.
I-aţi dat un barbituric, dar i-a provocat doar durere de cap.
A cerut o aspirină
când s-a oprit trenul, când conductorul era în staţie,
când drumul era în sfârşit liber,
când puteaţi intra nevăzută în compartimentul lui Ratchett.
O iubeaţi pe Daisy Armstrong. Dvs. I-aţi omorât pe Cassetti.
Cassetti era un porc.
Merita să moară.
Nu I-a omorât ea.
Eu am fost.
Mary, pleacă.
Nu pot să te las să-ţi asumi vina
pentru ce am făcut eu.
Mary, pleacă, te rog.
John Armstrong era prietenul meu cel mai bun, comandantul meu.
Credea în mine.
EI m-a trimis Ia facultatea de medicină. EI mi-a asigurat viitorul.
Cassetti I-a distrus.
Plin de mâhnire, am găsit-o pe Mary.
Apoi I-am găsit pe Ratchett.
Planul nostru era să-I dăm pe mâna poliţiei, după cum ne-aţi auzit.
Dar, când i-am văzut figura,
m-am gândit că nu merită să fie judecat.
Şi I-aţi adormit pe MacQueen.
Aţi schimbat ora ceasului,
ca să minţiţi în legătură cu ora decesului.
Nu puteam să permit să fie acuzată Mary.
Sau MacQueen.
Pentru păcatele mele, numai eu trebuie să plătesc.
Sunt soldat.
Un soldat ucide ca să apere.
Iar acum, d-Ie Poirot, trebuie să mă apăr de dvs.
De ce n-aţi murit?
Poirot ?
Domnilor, opriţi !
D-Ie, trebuie să urcăm toţi pasagerii în tren.
Veţi sta Ia distanţă
de tren,
până vă spun eu să vă întoarceţi.
Spuneţi minciuni
şi credeţi că nu va şti nimeni.
Dar vor şti doi oameni.
Da, doi oameni.
Dumnezeul vostru
şi Hercule Poirot.
E momentul să rezolvăm cazul.
DI. Arbuthnot m-a întrebat de ce n-am murit.
Desigur, ştia răspunsul.
Un trăgător de mare precizie care nu ucide de aproape ?
N-aţi greşit ţinta. Aţi ţintit chirurgical.
Nu mă puteaţi ucide, deoarece nu sunteţi un criminal.
Nu e niciunul dintre voi.
Şi, totuşi, trebuie să fie cineva.
Există două soluţii pentru crima asta.
Una dificilă, ce se potriveşte cu majoritatea faptelor, dar nu cu toate,
şi una mai
complexă.
Prima soluţie.
Ratchett avea duşmani.
Un escroc mafiot se furişează în tren, Ia Vinkovci,
în timp ce MacQueen şi Arbuthnot ies să ia o gură de aer.
Dotat cu uniformă şi cheie, îl înjunghie pe Ratchett.
Trece prin compartimentul d-nei Hubbard şi reuşeşte să fugă.
Nu.
Nu, nu. Nu merge.
De ce să ascundă uniforma ?
Cine îl adoarme pe Ratchett ?
Şi cine o înjunghie pe d-na Hubbard ?
Fir-ar să fie !
Întrebarea mea e: cine beneficiază ?
Crima constă în uciderea unui ucigaş.
Beneficiul poate fi
Ia nivel spiritual, o uşurare a suferinţelor.
Pentru a amuţi vocea interioară care nu ne lasă să dormim.
Există un criminal pentru noi.
Aşadar...
ÎI avem pe d-rul Arbuthnot, prieten devotat şi recunoscător al colonelului Armstrong.
Îşi găseşte consolarea în compania guvernantei, Mary Debenham,
care era ca o mamă pentru micuţă.
Şi foarte apropiată de sora mai mică a d-nei Armstrong,
Helena Goldenberg,
căsătorită cu un bărbat influent, obişnuit cu furia şi violenţa.
Călătorim şi cu naşa lui Daisy,
ei aparţinându-i
batista cu monograma găsită Ia locul crimei.
Litera "H" în alfabetul rus se pronunţă, desigur,
Natalia Dragomiroff.
Şi sluga ei devotată cu ochi de bucătar-şef ?
Cine era înainte ? Aş putea sugera că era bucătăreasa familiei Armstrong ?
Dar încă n-am terminat.
Infirmiera care se ocupa de Daisy,
cu noua ei ardoare religioasă, născută din simţul vinovăţiei că a permis
răpirea copilei pe tura ei. Dvs. eraţi, nu-i aşa,
în camera fetiţei, în noaptea când a intrat Ratchett pe fereastră ?
Aţi băut un pahar în plus Ia cină în noaptea aceea ?
V-aţi învinovăţit din acea clipă,
fiindcă n-aţi fost vigilentă ca să-I opriţi ?
Nu cunoscuse altceva decât bunătatea
şi iubirea, până când...
Până când eu...
Nu e nevoie să dezlegaţi secretul meu, d-Ie.
Am fost aghiotantul colonelului Armstrong.
Iar, după aceea, valetul său Ia New York.
Un om fin, cum numai Dumnezeu putea crea.
Şoferul lui ar fi de acord ?
Împrumutul garantat de Armstrong i-a permis să-şi ridice un imperiu automobilistic ?
E dator pe viaţă. Pe cine să mai punem la socoteală ?
Cum rămâne cu detectivul agenţiei Pinkerton, fost ofiţer de poliţie,
căruia i-a fost alocat cazul Armstrong ?
Iar el se ataşează de cineva, căci mai există o victimă necomemorată.
V-aţi îndrăgostit de servitoare înainte să fie acuzată pe nedrept.
Aţi ieşit din poliţie când aţi fost martorul
unui simulacru al dreptăţii,
atunci când tatăl lui MacQueen a insistat să fie arestată.
Când şi-a luat viaţa.
Nu, nu !
Susanne era o fiinţă blândă.
Şi s-a îndrăgostit de mine,
un om în vârstă si cu fire albe. I-am spus că-şi putea găsi ceva mai bun,
dar ea continua să vină
la timp, la toate întâlnirile.
Altfel de ce e trenul
atât de plin în toiul iernii ? De ce sunt rănile incoerente ?
De ce atâtea probe ? De ce...
De ce conductorul ?
Pierre Michel din Avignon,
care şi-a pierdut sora,
servitoarea acuzată,
Susanne Michel.
Un singur suflet poate pretinde că a pierdut mai mult decât celelalte.
Năpăstuita Linda Arden,
mama Soniei,
bunica lui Daisy.
S-a retras de pe scenă,
dar a mai interpretat un ultim rol.
Sunteţi un om teribil de inteligent.
O crimă ar trebui să aibă o singură victimă.
Când Ratchett o ucide pe Daisy Armstrong,
sunt distruse, masacrate, terminate o duzină de vieţi.
Şi se cere dreptate !
Dintre aceste suflete rănite, trebuie să aflăm, într-un final,
care e Criminalul.
Cine ridică cuţitul ? Răspunsul e...
Niciunul dintre voi n-ar fi putut s-o facă.
Nici măcar în doi.
Puteaţi s-o faceţi
doar cu toţii.
Împreună.
Când avalanşa vă strică jocul,
precum vi-I strică detectivul, trebuie să schimbaţi planurile.
Chimonoul, uniforma.
O improvizaţie remarcabilă: doctorul care ştie să rănească fără să ucidă.
Fiecare are un rol de jucat.
Fă-o !
Eu am plănuit totul.
Eu i-am recrutat.
L-am pus pe Hardman să-I depisteze pe Cassetti.
L-am trimis pe MacQueen să lucreze pentru el, apoi pe Masterman.
MacQueen putea să-i aranjeze călătoria când era Michel pe tură.
D-Ie Ratchett ?
Nu e nimic.
Noapte bună !
Aşa s-a întâmplat.
Pentru moartea unui nevinovat.
O viaţă în schimbul altei vieţi.
Răzbunare.
Doar eu trebuie să fiu spânzurată.
A fost planul meu !
Spuneţi-Ie poliţiştilor că am fost doar eu.
Şi-aşa s-a scurs viaţa din mine.
Ei au o şansă acum.
Helena, mă rog,
să aibă o şansă.
Pot
să-şi trăiască viaţa,
pot găsi bucurii
undeva.
Eu vreau să-i pun capăt.
Nu sunt criminali.
Sunt oameni buni.
Pot fi iar buni.
Exista binele şi răul.
Acum există şi acest caz.
Nu pot să-I judec.
Trebuie să vă hotărâţi.
Dacă vreţi să scăpaţi nepedepsiţi pentru crima voastră,
atunci va trebui să mai comiteţi încă una.
Nu vă voi împiedica.
Nu-i poţi lăsa să te ucidă l
Îmi aruncaţi trupul în lac şi vă îndreptaţi nevinovaţi către gară.
Dar trebuie să mă reduceţi la tăcere.
Bouc poate să mintă.
Eu nu pot.
Hai l S-o facă unul din voi l
Nu!
Am murit deja cu Daisy.
Nu!
Aţi zis că rolul dvs. e să faceţi dreptate.
Unde e dreptatea aici ?
Uneori legile oamenilor nu sunt suficiente.
Şi conştiinţa unde e ?
Îngropată cu Daisy.
Dragul meu colonel Armstrong,
în sfârşit vă pot răspunde la scrisoare,
cel puţin cu gândul şi cu sentimentul în suflet
că mă puteţi auzi de undeva.
Am descoperit adevărul despre caz
şi este nespus de tulburător.
Am văzut frântura sufletului omenesc.
Atâtea vieţi distruse, atâta durere şi furie,
cedând otră vii suferinţelor profunde,
până când o crimă devine o multitudine.
Am vrut întotdeauna să cred că omul e o fiinţă raţională şi civilizată.
Întreaga mea existenţă se bazează pe această speranţă,
pe ordine şi metodologie şi pe materia cenuşie.
Dar acum, probabil, mi se cere
să-mi ascult
inima.
Doamnelor şi domnilor,
am înţeles din acest caz că talerele dreptăţii
nu pot cântări mereu Ia fel.
Şi va trebui să învăţ, de data asta,
să trăiesc cu acest dezechilibru.
Nu există niciun criminal aici.
Doar persoane care merită şansa tămăduirii.
Poliţia a acceptat prima soluţie a crimei,
un singur asasin care a reuşit să fugă.
Eu rămân să termin ultimele formalităţi.
Voi sunteţi cu toţii liberi să plecaţi.
Şi vă doresc să vă găsiţi liniştea sufletească.
Să ne-o găsim cu toţii.
Bună ziua !
ÎI caut pe dl. Poirot. E chemat într-o chestiune urgentă.
E în concediu.
Iar cazul Kassner ?
Nu, d-Ie, mult mai grav.
Trebuie să-I duc imediat în Egipt.
A avut loc o crimă, d-Ie, chiar pe Nil, fir-ar să fie.
Sunteţi detectivul ?
Da.
Sunt detectivul.
Vă rog să vă îndreptaţi cravata.
Ne vedem la maşină.
D-Ie inspector l
CRIMA DIN ORIENT EXPRESS
Traducere şi adaptare Aurelia Costache